Микеланджело Буонароти
Доволни бяха, но и в скръб смутени…

Превод от италиански: Драгомир Петров, 1970

chitanka.info

Доволни бяха, но и в скръб смутени…[0]

Доволни бяха, но и в скръб смутени

избраните, че ти смъртта изстрада

и с кръв човеку порти за наслада

небесна бяха тук благословени.

Доволни, че с душа от теб дарени,

греха им пръв в съдбата зла отпада;

а скръбни, че със казън тъй злорада

слуга им стана с длани пригвоздени.

Отгде и кой си, даде знак небето,

стъмило своя взор, а мътни стори

водите планината земетръсна.

Адам излезе от тъмата, гдето

ти падналите ангели затвори;

човекът кръстен за живот възкръсна.

[0] „Със същата могъща фантазия, която създаде страховитата трагика на Страшния съд, Микеланджело рисува в този сонет тайнството на изкуплението в една сценография от три възходящи плана: ада, земята и небето; над всичко се налага обаче образът на разпнатия и възкръснал Исус, освободил хората от първородния грях“ — Чернело. — Б.пр. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.